Nästa Föregående Innehåll

## 1. Koncept

## 1.1 Krypton med kända nycklar (public key)

Klasiska krypton använder endast en nyckel för kryptering. Sändaren krypterar meddelandet med sin nyckel. För att kunna avkoda detta måste mottagaren ha samma nyckel. Denna nyckel måste ha givits till mottagaren på sådant sätt att ingen obehörig har kunnat se nyckeln. Om någon annan får tag på nyckeln är denna kryptometod värdelös.

Lösninge till detta ligger i användandet av så kallade kända nycklar (Public Keys). Public Keys är en metod som anväder två nycklar. Den ena nyckeln är en allmänt känd nyckel som kan spridas till vem som helst. Den andra nyckeln är en privat (eller hemlig) nyckel som inte får spridas. Denna nyckel kan bara användas av innehavaren. I ett bra kryptosystem kan man inte lista ut den hemliga nyckeln från den kända nyckeln. Sändaren kan nu kryptera ett meddelande med mottagarens kända nyckel. Mottagaren avkodar meddelandet met hjälp av sin privata nyckel.

Det är oerhört viktigt att den hemliga nyckeln förblir hemlig. Den får inte ges till någon annan, och DU FÅR INTE SKICKA DEN ÖVER INTERNET. Det är också mycket riskabelt att använda GnuPG över en `telnet`-uppkoppling (telnet bör undvikas helt och hållet om man kräver hög säkerhet).

## 1.2 Digitala signaturer

Som bevis på att ett meddelande verkligen sänts av den förmodade avsändaren, kan man använda digitala signaturer. Som namnet antyder signerar avsändaren meddelandet med en digital signatur. Med hjälp av denna signatur kan man kontrollera om ett meddelande är "äkta". Detta minskar riskerna för trojanska hästar (ett meddelande som ger sig ut för att vara t.ex. en uppgradering för ett specifikt program, men i själva verket innehåller ett virus eller liknande). Det kan också användas som bevis för att information kommer från en tillförlitlig källa, och följaktligen kan ses som riktig.

En digital signatur skapas genom en kombination av den hemliga nyckeln och texten i meddelandet. Genom att använda avsändarens kända nyckel kan meddelandet verifieras. Man kan inte bara säkerställa att meddelandet kommer från sagd avsändare - man får också en kontroll av innehåller på köpet. Man vet att innehållet i meddelandet inte ändrats mellan avsändare och mottagare.

## 1.3 Nät av tillit

En svag länk i Public key algoritmen är spridandet av kända nycklar. En användare kan sprida en känd nyckel under falsk identitet. Om ett meddelande krypteras med denna falska nyckel kan förfalskaren avkoda och läsa dessa meddelanden. Om förfalskaren sedan krypterar meddelandet med den riktiga (äkta) kända nyckeln och skickar det vidare till den riktiga mottagaren kan förfalskningen gå oupptäckt.

Lösningen som används i PGP (och följaktligen i GnuPG) ligger i att signera nycklar. En känd nyckel kan signeras av andra användare. Denna signatur betyder att folk vidimerar att den kända nyckeln faktiskt hör till den person nyckeln säger sig höra till. Det är sedan upp till användare av GnuPG att lita på signaturen. Man kan se en nyckel som pålitlig om man vet att nyckeln verkligen hör till den som säger sig ha sänt nyckeln Du kan bara lita på signaturen om du litar på den som signerat nyckeln. För att vara absolut säker på en nyckel måste man jämföra deras 'fingeravtryck' över någon säker kanal.

## 1.4 Begränsningar av säkerhet

För att hålla hemlig information hemlig måste mer än bara krypteringsalgoritmen tas i beaktning. Systemets allmänna säkerhet måste också ses över. PGP ses som säkert, och i skrivande stund är det inte känt om någon har lyckats knäcka en PGP nyckel. Men det betyder inte alls att all krypterad information är säker (NSA skulle t.ex. inte publicera att de knäckt en kod, och inte en person med brottsliga avsikter heller). Men även om PGP är "ohackbart" finns det andra metoder för att komma åt informationen. I februari upptäcktes en trojansk häst som sökte på hårddisken efter hemliga nycklar, och sedan skickade dem till en annan server. Om dåliga lösenord används är det lätt att knäcka en nyckel.

En annan möjlighet (omän mer avancerad) är att skicka tangentnedslag till en annan server. Det är också möjligt (men mycket svårt) att avläsa informationen på en bildskärm. På dessa vis behöver man inte knäcka någon kod. För dessa eventualiteter krävs en bra och väl genomtänkt säkerhetsplan.

Målet är inte att skapa paranoida användare, utan bara att påpeka att säkerhet är ett stort och brett ämne. Det är viktigt att inse att kryptering bara är en bit i säkerhetsbilden. Trojanska hästar såsom Melissa-viruset i mars 1999 visar att många företag inte är förberedda för sådana attacker.

Nästa Föregående Innehåll